Ha nem akarsz lemaradni:
Értesülj a legfrissebb történetekről első kézből ott, ahol akarod!
Friss hozzászólások
Legnépszerűbb írások:
2010-09-23
|
Egyéb
Barbara, Kedves!<br />
A villamoson láttam meg a nevetésedet, mintha csak Te lennél, akkor...
Bettani adatai
![Bettani](/images/layout/avatar-default.jpg)
Írásai 11 156
Hát, ez az idő is eljött! Íme történetem utolsó fejezete.
Hát újra ott voltam. A kerek teremben félhomály uralkodott, a falakra akasztott fáklyák épp csak pislákoltak, fényüknél a kőfal bordázata meg-megcsillant.
Nagyon nem akartam itt lenni. Már rég elmúlt éjfél, már angyalszárnyakon kellene repülnöm egy alacsony felhő felé... na jó, talán az angyalszárny túlzás, de akkor is...
Nagyon nem akartam itt lenni. Már rég elmúlt éjfél, már angyalszárnyakon kellene repülnöm egy alacsony felhő felé... na jó, talán az angyalszárny túlzás, de akkor is...
Itt a 9. fejezet. Jó olvasást!
Hello! Itt a következő rész, jó olvasást!
Pillanatokon belül a levegőben voltam, és fülemet hegyezve próbáltam elkapni a hangokat. Ekkor egy másik démon repült el mellettem olyan hévvel, hogy az általa hozott szél kilendített stabil testtartásomból. Hamar megtaláltam újra az egyensúlyom, a mellettem elhúzó démont pedig rögtön felismertem hosszú, szőke hajáról.
Utánaeredtem, a szárnyaimat sebesen csapkodtam, hogy utolérjem. Sikerült behoznom a lemaradást és másodperceken belül mellette repültem. Tudtam, hogy merre tart. Ő...
Utánaeredtem, a szárnyaimat sebesen csapkodtam, hogy utolérjem. Sikerült behoznom a lemaradást és másodperceken belül mellette repültem. Tudtam, hogy merre tart. Ő...
Gyakran gondolok arra, hogy milyen lenne az életem, ha nem haltam volna meg olyan fiatalon. Úgy gondolom, hogy a húszas éveim elejére már benőtt volna a fejem lágya. Ha nem gyilkolnak meg, akkor fősulira vagy egyetemre járhattam volna, dolgozhatnék és akár családom is lehetne.
Lucas jutott eszembe, sőt a gondolataim nagy részét ő töltötte ki. Nem, nem tetszett nekem úgy, bár igen jóképű. Sosem tetszettek a kékszemű fiúk, Lucas szemei mégis rabul ejtettek. Egy pillanatra, nem többre......
Lucas jutott eszembe, sőt a gondolataim nagy részét ő töltötte ki. Nem, nem tetszett nekem úgy, bár igen jóképű. Sosem tetszettek a kékszemű fiúk, Lucas szemei mégis rabul ejtettek. Egy pillanatra, nem többre......
Ha az ember felejteni akar, akkor mindenféle dolgot csinál a barátaival, szüleivel, ismerőseivel, csakhogy elterelje saját gondolatait. Kipróbál számára új dolgokat, szórakozik, esetleg alkot valamit, vagy csak igyekszik más dolgokról beszélgetni a barátaival.
Hát, a démonoknál nem így van...
Hát, a démonoknál nem így van...
Itt a következő rész, jó szórakozást!
"Miközben ezen gondolkodtam, észrevettem valakit. Egy ember állt a szemben lévő bérház előtt és engem nézett. Tekintete furcsa volt, mintha szánna engem.
Idegesen csapkodtam John vállát.
- Mi van? - kérdezte nem túl lelkesen.
- Azt mondtad, az emberek nem látnak minket, ő mégis engem néz - mutattam a férfi felé. John ránézett, majd újból az ég felé fordult."
"Miközben ezen gondolkodtam, észrevettem valakit. Egy ember állt a szemben lévő bérház előtt és engem nézett. Tekintete furcsa volt, mintha szánna engem.
Idegesen csapkodtam John vállát.
- Mi van? - kérdezte nem túl lelkesen.
- Azt mondtad, az emberek nem látnak minket, ő mégis engem néz - mutattam a férfi felé. John ránézett, majd újból az ég felé fordult."
A szárnyait kifeszítette és már repült is. Megfigyeltem a testtartását, térdeit behajlítja és finoman előredől. Leírt egy nagy kört úgy ötven méter magasan, majd könnyedén landolt tőlem nem messze. Szárnyait ismét leeresztette. Várakozóan nézett rám.
– Azt hiszem, most én jövök – nyeltem egy nagyot, majd futni kezdtem. Úgy gondoltam, első próbálkozásnál inkább nekifutok, mintha távolt ugranék. Úgy tizenöt méter után, hirtelen elhatározással elrugaszkodtam a talajtól...
– Azt hiszem, most én jövök – nyeltem egy nagyot, majd futni kezdtem. Úgy gondoltam, első próbálkozásnál inkább nekifutok, mintha távolt ugranék. Úgy tizenöt méter után, hirtelen elhatározással elrugaszkodtam a talajtól...
– Roxane! – tárta szét a karjait és megölelt. – Már nagyon vártalak – látva zavarodott tekintetemet gyorsan hozzátette: – Ó, persze nem a halálodat vártam, hanem csak úgy téged… Na, mindegy… Üdvözöllek a Pokolban, Roxane!
– A Po… Po… - csak hebegtem, nem akartam elhinni, hogy tényleg a… a… szóval ott vagyok, ahol mondta… Ő. Még gondolatban sem tudom magam értelmesen kifejezni...
– A Po… Po… - csak hebegtem, nem akartam elhinni, hogy tényleg a… a… szóval ott vagyok, ahol mondta… Ő. Még gondolatban sem tudom magam értelmesen kifejezni...